Turerna kring problematiken med instabila processorer ur Intels Core 13- och 14000-serier har varit många. Det har varit nästintill en fars där ett gäng åtgärder som inte löst problemet med intermittenta uppdateringar rullats ut till ägare.
För den som inte är bekant med fenomenet går det kortfattat att förklara med att en hel drös användare rapporterat att deras datorer är instabila och spel kraschar. Fingrar pekades åt olika håll, Nvidia förklarade att de var oskyldiga och rapporterna från användare tilltog. Slutligen gick Intel ut med ett meddelande på sitt supportforum där de gjorde gällande att felet beror på en felaktig mikrokodalgoritm som reglerar spänning till processorn.
Heta, snabba och tyvärr inte helt stabila.
Visst händer det att produktserier lider av defekter och tillverkarna får gå in och återkalla en produktserie eller göra vad de kan för att åtgärda det. För att en tillverkare inte ska tappa ansiktet när detta sker behöver dock kommunikationen och viljan att göra rätt för sig kommuniceras ut övertydligt. Här har Intel inte levt upp till de förväntningar entusiastsfären haft på dem.
Bristfällig kommunikation
Jag betvivlar inte viljan att göra rätt det jag istället kritiserar är hur detta har kommunicerats. Det finns garanterat massor av kundtjänstmedarbetare och ingenjörer hos Intel som vill bygga så bra produkter som möjligt och vill ha en så ärlig och rak kommunikation som möjligt mot slutkund. Tyvärr verkar detta fallit mellan stolarna den senaste tiden.
Skulle Intel vara enda alternativet på marknaden för entusiaster skulle ju dock problemet vara lätt att glömma bort till nästa generation – så är dock inte fallet.
När Intel tappar bollen är AMD snabba att utnyttja läget.
För varje generation av AMD Ryzen som har lanserats har det röda laget tagit en allt större del av kakan. De har sedan den första generationen gått från att vara ett prisvärt alternativ till en riktig konkurrent. När de nu befinner sig i ett läge där det är mer eller mindre oavgjort i flera kategorier är det andra värden som spelar in för den som ämnar uppgradera sin processor.
Jag säger inte att AMD har nått framgångar utan egna meriter eller för att Intel har tappat bollen flera gånger, men det skadar inte att så har varit fallet. Oavsett sanningshalten så var det länge vedertaget att Ryzen-system helt enkelt inte var lika stabila som Intels. Allt eftersom generationerna har tuffat på är nu läget det omvända. Samtidigt har X3D-kretsarna blivit det givna valet för den som önskar bygga bästa möjliga spelmaskin. Vill du ha en plattform med så långt liv som möjligt? AM4 lanserades 2016 och rullar ännu på.
AI-laptops och datacenter
Det är lätt att tänka på framgång som en mätpunkt som enbart innefattar hur många enheter som säljs globalt och pengarna som tjänas, där är Intel fortfarande en gigant. För den som bryr sig om sin hårdvara spelar tillverkarens kommunikation och vilken bild de vill förmedla minst lika stor roll. Vad spelar det för roll för mig som hårdvaruentusiast hur många AI-laptops ett företag marknadsför eller vilka kretsar för datacenter en tillverkare levererar om de samtidigt inte släpper produkter som jag tycker är roliga eller bryr mig om. Jag är ett fan av bra produkter, inte av en tillverkares kvartalsrapporter.
Intels kretsar i bärbara MSI Claw har varit långt ifrån optimal.
Intel kommer såklart att fortsätta sälja processorer till speldatorer på löpande band men bilden de vill förmedla av sig själva har fått en ordentlig törn. Jag hoppas att det som det blåa laget tar med sig efter den senaste tiden är vikten av rak kommunikation och lyhördhet till sin community. Med tanke på prisutvecklingen hos moderkort skulle det inte skada att snegla på den röde konkurrenten och göra plattformarna mer långlivade. Många köper ett nytt moderkort när ett nytt system byggs men det är alltid uppskattat att ha möjligheten att slippa. Jag tror att Intel kan återbygga förtroenden och goodwill hos entusiasterna men vägen dit kräver ett ordentligt jobb.
Med stundande lansering av Arrow Lake och ett namnbyte till Core Ultra-någonting känner jag mig mer frånkopplad från Intel än vad jag någonsin har gjort. Trots att mitt intresse för datorhårdvara verkligen tog fart med första generationens Core-processorer känns det som att klyftan mellan Intel och entusiasterna är större än på länge.